Vad skulle du göra om du kom loss?
Attackera mig?
Eller försöka ta pojken och hoppas att jag inte gör något?
Jag skulle ta dig först...far!
Jag tror inget annat heller, för att inte säga frustrerande historia.
Jag känner min mor, du är inte hennes typ.
Hon föredrar normala män. Och mindre uppkäftiga.
Hon tyckte nog om mig, då hon sa ja till att gifta sig med mig.
Okej, nu har du mig, du har demonen. Vad händer nu? Min bak börjar bli kall.
Tänk dig att tillbringa varje timme av varje dag,-
-hela din förmögenhet, för att hitta någon,-
-bara för att upptäcka att du letade i fel århundrade!
Tänk dig frustrationen, vreden,-
-när sökandet var meningslöst.
Jag reste från årtionde till årtionde, i hopp om-
-att jag äntligen skulle hitta rätt tidpunkt och rätt stad,-
-för att hitta dig Ashley.
Min far är död.
Vem har sagt det?
Den goda doktorn.
Hennes fräckhet slutar aldrig att förvåna mig.
Vem ger henne rätt till, att leka barnpiga till alla-
-avvikande som har gått bort sig?
Eller bestämma att du inte skulle lära känna ditt eget kött och blod?
Vem ger henne rätt till det...
Jag är hennes mor, det ger mig rätten!
Svensk text: Linus Redigering: Barbie_on_Weed
Text hämtad från www.Undertexter.se
Det är för det här jag slet mig genom läkarstudierna.
För att kräla runt i skitiga tunnlar, jaga mutantpsykopater.
Slappna av Will, monstren är därnere, inte här uppe.
Jag trodde du skulle vänta i bilen.
Du ser...
-...underbar ut. - Sluta spela, John.
Du fick vad du ville ha.
Absolut.
Äntligen en familj.
Du har spelat dina kort väl.
Bra gjort.
Som om det skulle förhindra detta ögonblick.
Var snäll och säg att det finns en fin madrasserad cell i hans framtid.
Tyst Ashley.
- Hur skulle jag kunnat tala om det? - Varför kunde du inte?
Du mördade 8 oskyldiga kvinnor.
Nej.
Inte än.
Jag väntar fortfarande på "det hela är en lögn" delen.
Han är väl inte min far?
Det är inte rätt tid och plats.
Vad du än tänker göra, så gör det inte.
Det är du som ska göra det hela, Helen. Vad har du gjort med vår dotter?
Ett svärande, envist, våldsamt barn.
Men innerst inne...
...en liten flicka...
...som bara saknade sin far.
Och här är, din älskade varelse,-
-vars förtappade själ som du envist försöker rädda.
Det är helt upp till dig, Helen.
Gör ditt val!
Vem blir det?
Gör det inte.
Det här är underhållning.
Jag vet att du är snabb, John.
Men om jag kommer ihåg, så är kulor snabbare.
Minnet kan ha fel.
Nej, nej.
Låt mig.
Vänta.
Nu då, John?
- Jag dör som en av dina luder? - Vilket val har jag?
- Du vill skada mig! - Nej.
Jag vill hjälpa dig. Andra är kanske rädda för dig,-
-men inte jag.
Varför inte?
För...
...det finns inga monster.
Förlåt mig, John.
Du kan inte styra henne för evigt, Helen.
Sluta. Du överlever aldrig.
Ta det lugnt.
Du existerar verkligen.
Jag var...
Jag är...rädd för dig.
Men bara tanken om dig.
Då jag var barn såg jag en film.
Och...
Jag hade en livlig fantasi, och...
Glöm det.
Krya på dig.
Du bodde i Banaram County.
Ja, när jag var barn, i East Hills.
- 1123 - Seneca Boulevard.
Innan jag möte doktorn, jag...
Jag var arg.
Jag njöt att skrämma folk...
Barn.
Jag visste att filmen visades den kvällen.
Jag är ledsen.
Var det du?
Jag vet... att det kommer lite sent, men...
Kan du förlåta mig?
Är du okej?
Jag...mådde inte bra där.
- När man tänker tillbaka... - Om du tänker arbeta här...
...ska du se det här.
Sluta lek med den där saken! Låt oss få det överstökat.
Gör någon nytta, och ge mig något att dricka.
Vad talade jag om?
Grabben, om du ser det här så betyder det,-
-att hon har dragit in dig i hennes lilla cirkus?
Jag var ung som du en gång, ett år efter läkarstudierna.
Det var 1932 däromkring.
Jag hade slutat nattskiftet på sjukhuset.
Och...då jag gick hem, kom hon fram ur mörkret,-
-denna kvinna.
Hon gav mig sitt visitkort.
Efter det var jag fångad i hennes nät.
När vi studerade det onormala, så kom vi varandra nära.
Vi hade ett...
...ett speciellt band, Helen och jag.
- Hon hade många idéer... - Han irrar lite här.
Jag tiggde, bad henne att sluta.
Jag trodde inte jag skulle klara mer. Du vet...olika saker från kylskåpet.
Nej. Nej.
Få möjligheten till att lära sig saker,-
-saker som ingen annan kommer att veta.
Det kommer risker, och det kräver offer.
Faktiskt, är chansen för en snabb död, och kanske lemlästning,-
-en möjlighet.
Men vad gör det, när man kan få veta...
Sanningen?
Sanningen om människan.
Du! Klistergrabben?
Klistergrabben, jag tappade en nagel till.
Vad är det som sker? Vad ska jag göra? Var är du?
Smyg dig inte på mig.
Lycka till, grabben.
Håll huvudet högt, och ögonen öppna, och håll dig ifrån allting,-
-allt radioaktivt.
Hur sött och gulligt det än är. Och tala om för Helen...
...säg Helen att...
...säg att Barney sa...
Hej.
Hon vet vad det betyder.
Jag ska försöka fixa mina liktornar.
Fint.
Går du dr. Zimmerman?
Efter att ha sett Barney på TV, kan du klandra mig?
Jag vill bara säga tack.
Det var roligt, även om det var traumatiskt.
Säger du nej till mitt anbud?
Ja.
- Jag har ett jobb. - Djurparken de kallar sjukhus,-
-kallhjärtade byråkrater och obildade sengångare.
Glöm inte gratispuddingen.
Vad uppehåller dig? Gå du.
Är Alexei...
Jag har skaffat en plats till honom på en speciell skola. Han klarar sig.
Ashley då? Det var en stor nyhet angående hennes far.
Jag tar hand om min dotter, oroa er inte.
Var det något mer?
Ja, det är ni och Druitt.
- Det är något som jag inte begriper... - Vad är det?
Barney 1932?
Och du talar med Sherlock Holmes dialekt.
Det är ingen som pratar så idag. Druitt pratade likadant.
Bruket av drottningens engelska är en förlorad konst.
Låt oss bortse från det oroande faktum att du har källaren full med monster,-
-och din betjänt borde inte existera. Låt oss prata om dig och den här grabben?
Du säger att din första patient var Montague John Druitt,-
-en man som var Scotland Yards huvudmisstänkte, som Jack the ripper 1888.
Jag sade att han kunde böja rumstiden. Varför inte tiden också?
Så han är mördaren? Det kan du med säkerhet inte veta.
Det kan jag faktiskt. Jag var där.
- Kan du resa i tiden också? - Det kan jag inte.
- Ashley var ju ditt kött och blod... - Det är hon.
Jag höll embryot fruset i över ett århundrade,-
-tills jag inte klarade ensamheten längre.
Jag bar henne i tron att John var borta för alltid.
Jag undervärderade hans beslutsamhet.
Hur är det här möjligt?
När du behandlar väsen med extraordinära krafter, så är belöningen kanske...
...oväntad.
Så det betyder att du...
Jag är 157 år gammal.
Skulle inte du gå? Gratis pudding väntar.
Jag hoppades att åtminstone du skulle vara normal.
Jag är ledsen.
Kan du lova mig, att jag inte slutar som Barney?
Nej, det kan jag inte.
Men jag kan lova dig äventyr, nog för ett helt liv.
Ska vi börja?